Klokken var 5.
Jeg lå og sov.
Telefonen vibrerede, fordi jeg fik en Facebook-besked.
Jeg tog telefonen, og der stod: "Hej.
Jeg fandt lige denne video, og jeg tænkte, du gerne ville se den.
Jeg tror, det er ham Luka, du har søgt."
Det fangede min opmærksomhed,
og jeg tænkte: "Skønt. Endnu en kattedrabsvideo."
Det åbnede en browser.
Jeg så en video, og jeg startede den.
I de tidligere videoer var det katte, der var på sengen.
I denne video var det et menneske.
ADVARSEL: MEGET VOLDSOM!
Jeg tænkte: "Hvad fanden?"
Nu var jeg lysvågen, og mit hjerte hamrede.
Jeg sprang straks ud af sengen og løb hen for at tænde computeren.
"Tænd nu. Kom i gang."
INITIALISERING AFSLUTTET...
Nu havde jeg min store skærm, og jeg havde den på fuld skærm.
Kors i røven!
Jeg var lige vågnet...
...og John Green sendte et Facebook-link.
SE DET HER
Jeg tænkte...
... "Hvad fanden sker der?" Jeg vidste ikke, hvad ... Jeg...
Jeg har ingen ord.
Vi sagde, det ville ske.
De troede os ikke. Nu så vi på et dødt menneske.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg har været i politiet i over 23 år og har aldrig set noget lignende.
En sær historie, der bliver særere...
En receptionist åbnede den blodige kasse og fandt en afskåret fod.
De beskrev det som en scene i en gyserfilm.
Det er en, der kan udføre en nøje udtænkt plan.
Det foregår som i en splatterfilm.
Det var helt klart en, der ønskede denne bizarre berømmelse.
Og han lægger ting op på internettet.
Hvad så du i videoen?
Der var ting, jeg end ikke kan tale om.
Han har ikke mange venner. I hvert fald er kun få trådt frem.
...samfundsfjende nummer et.
Hvor svært bliver det at finde ham?
Hvor farlig er han? Hvor forsigtige skal folk være rundt om i verden?
Han er ekspert i forklædning. Han kan lide...
...muligvis klædt ud som en kvinde.
Interpol udstedte en international arrestordre
for overlagt mord.
I aften er der beskyldninger om, at politiet ignorerede beviser på nettet.
Han slog endda disse frygtelige videoer op,
hvor han angiveligt torturerer og dræber katte.
Videoen hed: "1 sindssyg, 1 issyl."
Videoen starter med en fyr, der er bundet til sengen.
Og så...
...ser forb... den mistænkte på en måde til fyren og, du ved,
klapper ham på kinden og viser ham lidt omsorg.
Så tager den mistænkte kameraet op.
Vi ser offerets ansigt. Så klippes til en anden vinkel.
Så kommer den mistænkte. Han har noget i hånden.
Noget til at stikke med. Som en issyl eller sådan noget.
Den mistænkte begynder bare at stikke løs, og det holder ikke op.
Det bliver ved og ved.
Efter omkring 8 minutter, 8 minutter og 10 sekunder,
kommer der en hund. En lille hvalp. En lille sort og hvid hund.
Det er så trist, og ... man undres over,
hvilket menneske kan gøre det imod et andet menneske.
Og...
Det er hårdt at se på.
Og...
Resten af videoen er ... Det er svært at beskrive.
Det er skrækkeligt.
DET ER FOR MEGET.
JEG PRØVER AT GÅ FRA COMPUTEREN
Jeg så videoen til ende adskillige gange.
Måske 20 gange den dag.
Men hver gang ville min hjerne af en eller anden grund
ikke tro, det var sandt.
Vi begyndte på det, vi normalt gør.
Vi analyserede drabsvideoen, og vi søgte oplysninger,
der fortalte os: "Ja, det er Luka."
JEG KAN SERIØST IKKE SE DEN!
GØR DET FOR AT BEKRÆFTE DET, OKAY?
JEG KIGGER, NÅR BØRNENE SOVER
For det første var stilen meget som Lukas.
Den mistænkte aer ham og viser ham lidt omsorg.
Meget lig i killingevideoerne.
Sådan gjorde Luka nemlig. Han nussede sine ofre.
Sangen, der høres i baggrunden...
...hedder faktisk "True Faith".
GENKENDER I SANGEN?
Luka havde brugt den før
i en af sine billedmontager, han lagde op på YouTube.
JA. JEG KUNNE RET GODT LIDE DEN SANG...
Vi var klart bekymrede over det menneske, han dræbte, men hvorfor hunden?
Hvad handler det om?
Da vi ikke fik ham for killingedrabsvideoerne,
tænkte vi, hunden måske var en besked til os:
"Jeg slap godt fra det, og nu gør jeg det her.
Og det er ... Jeg stiger i graderne til et menneske.
Hunden er her som en sær hyldest til min fortid."
En besked til os, ikke? "Fuck jer."
Nu...
...vidste jeg, det var Luka.
Jeg behøvede ikke se ham for at vide, det var Luka.
Problemet var bare, at vi ikke kunne finde det sted, hvor det skete.
Vi vidste, han var i Toronto, da han lavede killingedrabsvideoerne,
men vi vidste ikke, hvor han var nu, eller om videoen var optaget der.
Vi havde ingen beføjelser.
Så, hvad politiet og loven angik, var det bare noget internet-fis.
Vores eneste kontakt var en betjent hos Toronto politi.
Ham kontaktede vi så.
VIGTIGT!!!!
"Vi har lige fundet denne nye video.
Den viser en død person.
Vi tror, det er Luka i videoen, der har slået personen ihjel.
Du må se på den."
UNDSKYLD, JEG SENDER DET:
Og jeg tænkte: "Skønt, han gør noget."
TORONTO POLITI
På det tidspunkt troede jeg, jeg havde gjort, hvad jeg kunne.
Før eller siden fortæller de i nyhederne, at man har fundet et lig.
Jeg havde sat en Google-alarm.
Så vi sad ret anspændte og ventede på noget.
Vi ventede på et ding...
...af en art på radaren.
Der gik en dag. Ingen reaktion.
Vi sad bare og ventede sådan:
"Der er intet nyt endnu" og "Er der nyt?"
"Hvorfor har de ikke fundet liget?"
Vi anede ikke, hvad han ville gøre nu,
så vi følte, vi sad med en tikkende bombe, og vi ville desarmere den.
47 T 3.993 KM 46 T 4.038 KM
Jeg var dødbange. "Kommer han efter mig? Han ved, hvem jeg er.
Han ved, hvor jeg arbejder." Det var skrækkeligt.
Vi begyndte at tro ... Eller jeg gjorde,
at drabsvideoen måske ikke blev optaget i Toronto.
Det kunne være hvor som helst i verden.
Så huskede jeg...
...den video, der blev lavet tre måneder tidligere før mordet.
Luka kan lide at filme sig selv.
Han er meget narcissistisk og forfængelig.
Vi måtte gennemse alle videoerne, selv om det var det værste i verden.
Vi måtte bare gøre det, for der kunne være nyt.
Deanna skrev til mig:
"Hej. Jeg fandt denne nye video af Luka. Du bør se den."
Cirka halvvejs igennem videoen så jeg et foto, jeg ikke havde set før.
Jeg sagde: "Taler du om billedet af ham foran stentrappen?" Hun sagde: "Ja."
Der var nogle meget interessante ting ved billedet.
Først træerne.
Bladene på træerne var helt spæde, så det måtte være tidligt forår.
Det var for nylig, så det var relevant.
Så var der fodgængerlyset.
Det var meget specielt. Det lignede ikke Toronto. De var sorte.
Jeg ved, de er gule i Toronto. De var firkantede.
CANADISKE FODGÆNGERLYS
MONTREALERE
Så var den der.
Hårene rejste sig straks i nakken.
Kors. Måske var han i Montreal.
Vi åbnede Google Maps
og gik ned ad gaderne digitalt.
Vi brugte Street View og gik ned ad gaden med det.
Jeg gik ned ad én vej
og hun ad en anden. Jeg gik ned ad denne,
hun gik ned ad en anden. Jeg gik ned ad den,
hun gik ned ad en anden.
Lige pludselig
sagde jeg: "Hold da kæft.
Der er trappen. Lige der."
Det var på McGill University i centrum af Montreal.
Nu var han placeret i Montreal.
Nu ledte vi i Montreal, og den by har vi aldrig haft med at gøre før.
Det var en helt anden provins.
En anden retskreds og en anden politikreds.
Det ville tage endnu længere tid
at opnå troværdighed hos politiet i Montreal nu,
for vi var bare internetnørder.
Det er bagsiden af vores bygning. Nummer 5720 Decarie.
Det var tirsdag morgen. Jeg gik ned.
Da jeg begyndte at tage skraldet ud, var klokken måske omkring 9:30.
VICEVÆRT
Da jeg trak skraldet ud, så jeg en kuffert, der stod ved siden af.
Det virkede mistænkeligt, for der var en lås på.
Hvorfor er der lås
på en gammel kuffert? Hvem ville smide den ud?
Så opdagede jeg maddikerne, der kom ud af hullet i toppen.
Jeg tænkte, at det måske var en død hund eller kat,
som de ikke vidste, hvor de skulle gøre af.
Jeg var nysgerrig, så jeg ville åbne kufferten.
Klokken var 10:15 den formiddag,
da alarmopkaldet kom.
KRIMINALASSISTENT MONTREAL POLITI - DRABSAFDELINGEN
Den dag, det første opkald kom til kontoret,
troede vi faktisk, efterforskningen ville gå hurtigt,
men det gik ikke helt sådan.
Nogen fandt en grå kuffert
i nummer 5720 Decarie Street.
Ved ankomsten var der allerede spærret af.
Kufferten var placeret i gyden bag bygningen.
For det første var stanken uudholdelig.
Der var utroligt mange fluer, og der var orm.
Så vi satte hurtigt teltet op,
så vi kunne åbne den.
Retsteknikeren åbnede kufferten.
Vi så med det samme, at det var en hvid mand.
Armene og benene var skåret af, og hovedet var skåret af.
Han havde mange stiksår i maveregionen.
Og ... jeg spurgte mig selv: "Hvilken type person kan gøre det?"
Men nogen havde informeret medierne, for de ankom meget hurtigt.
Endelig kom der er et ding.
Det første, jeg så, var polititeltet.
Åbnede linket...
...og der stod...
"Torso fundet i kuffert i Montreal." Hold da kæft!
DET ER SÅ SYGT.
Vi klippede låsen af og åbnede den,
og der lå en torso uden hoved.
Jeg tænkte: "Fuck, de fandt det."
FU... FUCK DIG, LUKA.
Som gruppe så vi på, mens alt dette skete,
sådan: "Hold kæft, det her er virkeligt."
Det var ikke længere noget på nettet. Det var den virkelige verden.
Identiteten er ikke bekræftet, men nogle ting ved vi nu.
Det er en hvid mand.
- HVORFOR LYTTEDE DE IKKE? - VI SAGDE DET JO.
Vi prøvede at kontakte Toronto politi, før de fandt liget.
FRUSTRERENDE!
Præcis som frygtet
skete det her så.
Alt det, vi sagde, ville ske, var sket. Han gjorde det.
Så vi kontaktede naturligvis politiet i Montreal.
Vi havde en masse oplysninger til dem,
men de ville ikke tale med os.
På et tidspunkt på Twitter...
...blev jeg meget vred på dem, og jeg gik lidt amok. Du ved, sådan...
LYT NU TIL OS!
"Der er mennesker, der kan være i fare, og I ignorerer mig fandeme.
DET ER UFATTELIGT
Jeg har en masse ting til jer."
JEG ER SKIDEHAMRENDE SUR
Jeg gav dem et ordentligt fur, men ingen reagerede.
Måske var de for optaget af sagen
og havde ikke tid til disse internetnørder.
Vi havde ingen troværdighed.
JEG HAR LYST TIL AT RÅBE PIS OG LORT!!!
HELT SLÅET UD TRIST, VRED, BANGE.
Bag kufferten var der mange skraldeposer.
Der var i alt 33 poser.
Jeg så en rødbrun substans, der dryppede ud under skraldeposerne.
Jeg tænkte, det måske var blod.
Vi begyndte at åbne poserne en efter en.
Vi fandt én vinflaske.
Der var en godt sammenkrøllet plakat.
Og der var en gul T-shirt.
Der lå en død hvalp i posen.
En sort og hvid død hvalp.
Endelig fandt vi noget i en af skraldeposerne.
Tæpper med blodpletter på.
Okay, der ramte vi plet.
Vi fandt papirer.
Et kørekort fra Ontario.
En kvittering fra et apotek, og der var navn på begge dele.
Luka Rocco Magnotta. Jeg anede ikke, hvem det var.
Jeg havde aldrig hørt navnet før. Der stod en adresse på kvitteringen...
...5720 Decarie Street, lejlighed 208.
Så jeg konkluderede, at tingene i skraldeposerne
og i kufferten kom fra lejlighed 208,
og det var nok Luka Rocco Magnotta, der var blevet myrdet.
Så jeg sendte en politibetjent...
...hen for at tjekke lejligheden, ikke for at gennemsøge den.
Men der var intet. Den var ren.
Der var de basale møbler. På bordet var der...
...en flaske citronsaft.
En seng med et brunt lagen.
Men betjenten blev mistænksom.
Som han sagde: "Her lugter af kemikalier."
Men der var ingen i lejligheden, så den blev lukket af igen...
...for vi skulle have en kendelse for at kunne gennemsøge den.
KRIMINALASSISTENT MONTREAL POLITI - DRABSAFDELINGEN
Mine overordnede sagde, der var fundet en torso
i en kuffert, og jeg skulle komme til Decarie-bygningen.
Ejendomsadministratoren bekræftede, at der var sikkerhedskameraer.
Han sagde, der var to kameraer i bygningen.
Der var et sikkerhedskamera ude foran, hvor man ser folk komme og gå.
Og et kamera i kælderen, hvor folk kommer med deres affald.
Da viceværten havde sagt, kufferten stod i gyden,
før han kørte skraldet ud, vidste vi, det var et godt udgangspunkt.
Så vi kiggede på optagelserne for det tidsrum i håb om at se
den, der satte kufferten.
Vi kunne se en person
den 25. maj omkring kl. 2:47 om natten,
der satte ting i skralderummet. En ung mand sidst i 20'erne
med en gul T-shirt på.
Det meget sære ved personen var, at det for det første var sent,
efter kl. 2 om natten, hvor de fleste sover.
Normalt, når man går ud med skraldet,
ville man tage en skraldepose og gå én gang.
Men ham her gik flere gange.
Her er klokken 4:02, så han har vel gået mindst 20 gange.
Jeg gennemgik stadig skraldet.
Vi fandt en skruetrækker malet med grå metalmaling,
og den var ændret, så den lignede ... måske en issyl.
Vi fandt en kniv...
...men der var rester af hud og blod på den.
Vi fandt en sav...
...og til sidst kropsdele.
Vi fandt benene og armene.
Men der var noget meget sært.
Der var ingen hænder, ingen fødder og intet hoved.
De dele manglede.
Vi spurgte os selv, hvad der mon nu ville ske?
Godaften. Vi begynder med igangværende og grumme nyheder
fra landets hovedstad, hvor politiet efterforsker to mystiske pakker
sendt til hovedkontoret for The Conservative Party.
En receptionist åbnede den blodige kasse og fandt en afskåret fod.
Jeg var helt omtumlet og tænkte: "Kors. Hvad er det, der foregår lige nu?"
Den venstre fod var indpakket i lyserødt silkepapir.
Da vi åbnede silkepapiret, lå der en seddel.
Det var faktisk et digt.
"Roser er røde, violer er blå.
Du er uigenkendelig
og i mange stumper små. Bitch."
Vi har efterforskere af grov kriminalitet på sagen lige nu.
Okay? Det er alt, jeg kan sige på nuværende tidspunkt.
KORS I RØVEN.
Det var stort set Canadas premierminister, du sendte menneskefødder til sgu.
FUCK. GIV MIG EN ØL.
Det er meget alvorligt.
SKER DET HER? ER JEG PÅ STOFFER?
Det er det ultimative...
..."Fuck jer, jeg ønsker opmærksomhed. Det giver overskrifter."
PÅ BBC NEWS NU
Politiet siger, at pakker med offerets øvrige kropsdele
sandsynligvis er sendt til andre kontorer rundt om i landet.
Han får nu hele verdens opmærksomhed.
Man...
Man er...
Jeg har den samme følelse nu, som jeg havde dengang.
Jeg var helt ude af den.
Det ville alle nok være.
Ingen ville vel være forberedt på sådan noget.
Man knokler for at forhindre noget i at ske, men så sker det.
Og man tænker: "Pressede jeg for meget på?"
Altså: "Gjorde jeg ikke nok?"
"Åh, søde, du gjorde rigeligt. Gjorde du for meget?
Ansporede du ham og gav ham den opmærksomhed, han søgte,
og gav det ham et sus, som ikke længere er nok for ham?
Krævede han endnu mere?"
Man uddeler en masse skyld. Man bebrejder sig selv.
Man bliver dårlig og får ondt i maven. Man kaster op og spiser ikke noget.
SES. JEG ER FÆRDIG.
Jeg ville bare ligge i sengen med hundene og se dårlige serier.
NEJ. DU STYRER.
Jeg måtte være offline.
LOG UD
Da jeg hørte, en venstrefod var sendt til The Conservatives i Ottawa,
blev jeg straks tilkaldt til et posthus her i Montreal.
Det lå ca. 10 minutter fra Decarie-bygningen.
På denne pakke var en stregkode, så vi kunne finde det posthus,
den var sendt fra.
Her er det.
Det er apoteket. Posthuset ligger inde i apoteket.
Jeg fortalte lederen, at jeg skulle se overvågningsbillederne
fra omkring det tidspunkt, hvor pakken var blevet sendt.
Han spolede frem og tilbage.
Jeg sagde: "Stop der."
Vi så en person...
...der stod i kø,
og han holdt en pakke i hænderne.
Jeg så på min makker, der var med mig,
og han så på mig, og vi vidste,
at det var samme person,
som vi så i kælderen i Decarie-bygningen. Det var uden tvivl den samme.
Så vidste vi, han var vores mistænkte. Nu skulle vi identificere ham.
Jeg bad lederen om dokumentation for afsendelsen af denne pakke.
Dokumentationen for forsendelsen var underskrevet af en Rocco.
Han sagde også, at der var to pakker. Ikke kun én, men to pakker.
Overraskende.
Jeg havde aldrig set noget lignende. Jeg troede kun, den slags skete i film.
Kald det grotesk, bizart. En sær historie, der bliver særere.
En menneskefod blev sendt til The Conservative Party,
og i dag blev en anden kropsdel, en hånd, sendt til The Liberals.
PARLAMENTSMEDLEM
Det bekymrer mig, at nogen mener, et politisk parti er en værdig modtager
af den kropsdel. Hvor mon de andre kropsdele er sendt hen?
Da jeg fik at vide, vi havde en mistænkt, og han hed Luka Rocco Magnotta,
og at han ikke var offeret,
var jeg virkelig forbløffet.
Desværre havde vi ikke beviser nok til at offentliggøre det.
Vi måtte først finde ud af, hvordan Magnotta mødte sit offer.
Hvordan fik Magnotta ham med hjem?
Alle disse detaljer ... ville fordoble vores bevismængde.
Jeg hørte en frygtelig hamren på døren.
Hamren på fordøren og sidedøren.
Det lød, som om nogen brød ind, så jeg greb telefonen...
...og ville ringe 112, og jeg så lygter lyse ind ad vinduerne,
så jeg kravlede hen til vinduet og trak lidt ned for at se,
for det var låst.
Jeg så en politimand og begyndte at ryste, for det var midt om natten,
og kommer politiet midt om natten, er det aldrig godt.
Jeg åbnede fordøren, så jeg kunne se gaden,
og der var politibiler over det hele.
Der stod to betjente ved fordøren.
Jeg sagde: "Kom ind."
Den ene af dem...
...kiggede og sagde:
"Han er meget mindre, end jeg troede.
Er du Luka Magnottas mor?" Jeg svarede: "Ja."
Jeg sagde: "Min søn! Hvad er der sket med min søn?"
"Der er ikke sket noget. Vi leder efter ham."
Jeg sagde: "Åh. På grund af kattevideoerne?"
Han sagde: "Er din søn her?"
Jeg sagde: "Nej. Hvorfor leder I efter ham?"
De ville ikke svare mig. De ... De gik bare igen.
Jeg blev ringet op af betjenten fra Torontos politi.
Han havde været på ferie og vidste intet,
og da han kom tilbage, fortalte de ham, hvad der var sket,
og at politiet i Montreal ledte efter en Luka Magnotta.
En person, man havde brugt
de sidste to år af ens liv på at lede efter hver uge.
Så hører man en betjent nævne ham i forbindelse med et mord.
Helt surrealistisk.
HOLD DA OP!!!
VI MÅ SAMLE ALLE VORES BEVISER I .DOC-FORMAT!
HVOR FANDEN ER BAUDI?!?
På det tidspunkt anede vi ikke, hvem offeret var,
men jeg blev bedt om at møde op på den mobile politistation.
Jeg kom ind,
og fire par øjne så på mig, og de sagde: "Sæt dig hellere ned."
De havde fået en e-mail om, at der var en video,
som gik viralt på internettet.
Vi startede videoen.
Så var jeg vidne til mordet på et menneske.
Som drabsefterforsker
starter efterforskningen, når mordet er begået.
Men her
var jeg vidne til handlingen.
Det var, som om ... jeg stod bag morderen og så ham begå et mord.
Vi måtte stoppe videoen.
Jeg sagde: "Det er umuligt. Det, jeg ser, er umuligt."
De bemærkede ikke det, jeg gjorde, for det var mig, der var i skralderummet.
Det første, der slog mig,
var plakaten.
Den plakat så jeg i affaldet.
Jeg troede ikke, den var relevant. Det var helt uvirkeligt,
men én ting vidste jeg: Det skete i lejlighed 208.
Så så jeg en person i noget, der lignede et badekar,
hvor vandet løb, og han legede med hovedet.
Han snurrede bare hovedet rundt.
Det var første gang, jeg så ... offerets ansigt.
Det var første gang, jeg kunne sætte ansigt på torsoen.
Jeg så en ung, asiatisk mand midt i 30'erne.
Derefter så jeg en sort og hvid hvalp,
og personen holdt en kniv.
På det tidspunkt
måtte jeg stoppe. Jeg måtte gå ud. Det var latterligt.
Jeg kom ind igen...
...og så...
Jeg må stoppe.
Da jeg nu kendte den mistænktes udseende,
begyndte vi at se på flere overvågningsvideoer...
...fra Decarie-bygningen.
Jeg så optagelser fra få dage, før torsoen blev fundet.
På et tidspunkt kunne jeg se...
...to unge mænd sidst i 20'erne gå ind i bygningen.
Den ene var den mistænkte, som vi havde set på posthuset.
Den anden lignede ikke en hvid person.
Han virkede måske en smule mørkere. Måske asiatisk eller sydamerikansk.
Jeg begyndte at kigge på savnede personer.
Jeg faldt over et navn: Jun Lin.
Jun Lin var min bedste ven.
Det var søndag aften.
Jeg spiste, da jeg blev ringet op af Jun Lins eks-kæreste.
Han spurgte mig, om jeg havde set Jun Lin...
...for nylig. Jeg sagde nej.
Han havde ikke hørt fra Jun Lin i ca. 60 timer.
Det var meget usædvanligt, for han var typen,
der ville ringe til os, hvis han tog nogen steder hen.
Jun Lin var ret genert.
Han var ikke åbent homoseksuel, og derfor tog han til Canada.
Fordi det er et mere liberalt og tolerant sted.
Det her er ... bygningen, hvor Jun Lin boede.
Da jeg kom herhen, var den dør låst,
så jeg ringede til politiet
for at få tilladelse til at gå ind i hans lejlighed.
Først køkkenet.
Der var en pande med olie på og æg klar til at komme på panden.
Katten...
...kravlede ud af hans soveværelse
med maven skrabende hen ad gulvet.
Det så ud, som om den ikke havde spist i nogle dage.
Jun Lins kat var hans barn.
Han ville ikke lade den være alene hjemme i flere dage.
Jeg ringede straks til politiet. De sagde: "Bliv der. Vi skal tale med dig."
Så...
...begyndte jeg at forstå...
...at noget var galt.
Klokken var omkring 4 om natten, og jeg ville hen til Jun Lins lejlighed
for at finde ting til en senere DNA-test.
Vi tog en tandbørste og en vandflaske.
Politiet fortalte mig intet om sagen.
Men der var et rygte.
Et mord, en grufuld drabsvideo, der cirkulerede på nettet.
Jeg hørte, offeret var en asiatisk fyr.
MORDVIDEO ASIAT
Jeg fandt en video kaldet
"1 sindssyg, 1 issyl."
Jeg så ikke det hele,
men jeg skimmede igennem den.
Helt til sidst så jeg et billede.
En person med afskåret hoved.
Og på det tidspunkt genkendte jeg Jun Lin.
Der var gået 24 timer efter fundet af liget...
...og jeg havde stadig ondt af mig selv
og så dårlige udsendelser.
Offeret ved...
Det 33-årige offer er Jun Lin. Han læste på Concordia University...
Pludselig kom nyheden om Jun Lin.
Det var svært for os at fjerne videoen.
Så skrækkelig en video. Det er ikke en film.
Nu fokuserer vi på at finde den mistænkte.
Vi behøver offentlighedens hjælp.
Jeg tænkte: "Okay, politiet leder stadig efter Luka,
så jeg må få røven i gear og gå online og finde mit hold."
Jeg ville fange ham.
TILBAGE. BLEV DISTRAHERET.
VELKOMMEN
Jeg ville kende Lukas handlinger...
...lige op til mordet.
Så begyndte jeg at tænke på...
...hvalpen.
Hvalpen måtte han have fået fat i et sted.
Mange i verden finder gratis hunde på Craigslist.
Vi søgte meget bredt
og læste alle opslag, der nævnte
"Gratis hvalpe" eller "Hvalp søges."
Vi fandt et opslag...
HUND SØGES
...fra fire dage før mordet.
"Hej, jeg har en lille lejlighed. Jeg søger en hund.
Jeg har stor erfaring. Min familie havde en dyrehandel."
Ingen ville studse over det, men da jeg læste det, huskede jeg...
...at en af de falske profiler,
Vladimir Romanov, slog noget op på en side omkring et år før...
...hvor der stod: "Min familie havde en dyrehandel."
Jeg havde alt dette...
Det faldt på plads i hovedet, imens jeg læste det.
Fire dage før mordet blev det slået op. Det passer på Lukas stil.
Da hvalpen var på plads,
begyndte vi at se på, hvordan Luka fik kontakt til offeret.
Vi blev på Craigslist, for det virkede tydeligvis for ham.
MAND SØGER MAND
MAND VIL SUTTE PIK BØSSE - BLOWJOB
Der var tonsvis af dem.
Noget af det, Luka altid gør, er, at han skriver noget,
så laver han mellemrum, sætter komma og så et mellemrum.
DIG , SE
Og han staver altid "probably" forkert.
Han siger ting som: "Så lækker."
Eller "sexet fyr".
Sådan noget. Der var mere, men sådan noget.
Så det var let at se, når det var Luka.
PORNO ER IKKE NOK
MAND VIL LAVE MAD SØGER EN FAR
Næste, næste.
Så pludselig...
SØGER SJOV
...mellemrum, komma, mellemrum.
35, GOD
Opslaget var fra den 24. maj, og mordet blev begået den 25.
Der stod: "Jeg søger en sexet fyr."
Okay, "sexet fyr." Det er en Luka-ting.
"Jeg sutter ikke pik. Send dit billede. Billede af dit ansigt og krop."
Til sidst: "Jeg vil lave en film."
DET ER FOR SJOV
Det var Luka.
Brikkerne faldt på plads.
Jun Lin og Luka Rocco Magnotta ankom sammen til lejligheden på Decarie.
De gik begge ind og virkede sådan ... ret glade på det tidspunkt.
Men senere forlader kun den ene bygningen.
Han havde den samme gule T-shirt på, som Jun Lin havde på tidligere.
Toksikologi-rapporten på Lin viste Oxazepam i blodet.
Det er et bedøvelsesmiddel.
I rester i vinflasken blev der fundet samme middel.
Så jeg håber, Lin var bevidstløs,
før Magnotta skar halsen over på ham.
Vi så Luka Rocco Magnotta komme tilbage.
Han stoppede og så sig i spejlet.
Han så fuldstændigt ubekymret ud.
Han bar en pose.
Vi antog, han købte plastikhandsker og andet til at rengøre mordstedet med.
Da jeg havde fået en ransagningskendelse til lejlighed 208,
trak vi i teknikernes heldragt, der også kaldes "kanindragt".
Jeg gik ind. Jeg kunne lugte to ting.
Det ene var ligesom et rengøringsmiddel, og det andet var blod.
Det er svært at beskrive, hvordan blod lugter,
men hvis man tager et pund fars
og lader det ligge på køkkenbordet i seks, syv timer...
Og der lugtede helt klart af blod i lejligheden.
Vi tildækkede vinduerne, så der var helt mørkt derinde.
Så gik biologerne i gang med luminolen.
De bruger en speciel væske, der reagerer meget kraftigt på blod.
Men særligt ved sengen, på madrassen og væggen,
det område der, så det ud, som om man var på diskotek.
Der var helt mørkt, og alting lyste op.
Så man kunne se helt tydeligt, at mordet skete på sengen.
Bagefter blev liget flyttet ud på badeværelset.
Man kunne tydeligt se, at torsoen var blevet anbragt op ad døren.
Jeg tænkte: "Hold da op."
Igen var det, som om jeg stod bag morderen og var vidne til drabet.
Jeg kunne mærke mordet. Jeg kunne mærke, hvad der var sket.
Jeg hørte musik, og jeg kunne lugte blodet.
Så begyndte jeg at tænke over sangen.
Luka kan lide at efterlade spor, og et af sporene i videoen var sangen.
En af de bedste film nogensinde var American Psycho.
I filmens åbningssekvens spilles New Orders "True Faith".
BASERET PÅ ROMANEN AF BRET EASTON ELLIS
Christian Bale er forfængelig. Han har altid det perfekte tøj på.
Han er meget optaget af sig selv og sin fremtoning.
Det var vigtigt,
for Luka er meget optaget af sit udseende. Han vil gerne fremstå på en bestemt måde.
Vi mener, han begyndte at føle sig som Christian Bale.
Han ville have succes og penge.
Du er en skidegrim kælling.
MANGE STYKKER SMÅ. BITCH
Men han var også en skør seriemorder.
Jeg dolker dig til døde og leger med dit blod.
Seriemordere begår ikke kun ét mord. De myrder en række mennesker.
Han ville gøre det igen.
Der var et skab.
Man gik ind, og til min overraskelse stod der noget skrevet på væggen:
"Kan du ikke lide spejlbilledet, så se ikke i spejlet. Jeg er ligeglad."
Jeg ved ikke, hvorfor det stod der.
Nu følte jeg, jeg var med i en gyserfilm.
Men én del af beskeden skræmte mig:
"Jeg er ligeglad." Hvis personen er ligeglad,
gør han det så igen?
Bliver han til en seriemorder?
Vil han slå ihjel igen? Fordi han er ligeglad.
Jeg kan ikke beskrive, hvor skræmte vi alle var.
Vi sad der og tænkte: "Hvor fanden er han henne?"
Den 29. maj kl. 10:15
anmeldte en borger en kraftig lugt
fra gyden bag nummer 5720 Decarie Boulevard i Montreal.
Der fandt man en torso i en kuffert.
Kl. 18 samme dag modtog The Conservative Party en pakke.
Tv'et var tændt i forstuen, og...
Der blev fundet en fod i pakken.
I nyhederne talte man om et mord i Montreal.
Og, du ved, det var bare konstant.
Hver gang jeg kiggede, så jeg dette "mord".
Vi fandt ud af, der er en video på nettet, der viser et muligt mord.
Kl. 21...
Så offentliggjorde de: "Mistænkte er en 29-årig mand".
Og de...
...viste et billede og navnet.
Den 29-årige, vi søger, er en Rocco Luka Magnotta.
I får et billede af ham og hans navn.
Dette er den 29-årige mistænkte, vi søger.
Luka Magnotta.
Efterlyst...
...for mord.
Jeg var knust. Jeg mistede fuldstændig balancen.
Dette er en national arrestordre.
Vi søger den mistænkte, og hvis nogen har oplysninger,
skal de ringe 112. Det har hovedprioritet.
DE NAVNGAV HAM SGU!
JEG KUNNE TUDE, VIRKELIG...
Jeg må sige, det var en sær fornemmelse, at Montreals politidirektør sagde:
"Luka Rocco Magnotta." Det havde vi ventet længe på.
Dels validerede det alt det arbejde, vi havde udført,
og samtidig pissede det os af, for jeg tænkte:
"Tja, havde de bare lyttet til os tre måneder tidligere,
så var Jun Lin måske ikke død nu."
Endelig kontaktede Montreals politi os. De bad om at komme ind
i vores hemmelige Facebook-gruppe med oplysninger om Luka,
hvor vi lagde alle vores beviser op.
HEJ! JEG ER BETJENT I MONTREAL
VELKOMMEN. HÅBER, VI KAN HJÆLPE.
Ingen i gruppen
grinede, men vi rystede på hovedet. Sådan: "De ved ikke, hvad de går ind til."
De ville som os gøre den fejl at undervurdere ham.
Vi vidste, Luka var ekspert i undvigemanøvrer.
Han undslap fra Toronto til Montreal efter killingevideoerne.
Nu havde han dræbt en.
Han ville klart flytte et andet sted hen, vi vidste bare ikke hvor.
Jeg begyndte at udtænke en plan.
I drabsvideoen så man en filmplakat for filmen Casablanca.
En i gruppen sagde: "Hør, har I nogensinde set åbningsscenen?"
Os: "Nej." De sagde: "Se den."
Jeg tænkte: "Åh, endnu et spor fra Luka. Han viser, hvad han nu vil gøre."
Jeg så slutningen af filmen.
Vi ved begge, du hører til hos Victor. Du er en del af ham og holder ham i gang.
Hvis flyet letter uden dig, vil du fortryde det.
Måske ikke i dag eller i morgen, men snart og resten af livet.
Hvad så med os?
Vi vil altid have Paris.
Tekster af: Pia C. Hvid